- Tidigare... - Barnes gav sig på konsertbesökare.
- Ingen gillar dig! - Vi försöker ha en konsert här.
- Vad är det som pågår? - Jag mår dåligt. Turnén är inställd.
- Vad vill du? - Jag vill hjälpa dig.
- Hur ska jag göra det själv? - Tänk att jag står där med dig.
- Hur är det? - Jag tabbade mig nästan.
- Har du tatuerat dig? - Nej, värre.
- Ta hand om dig, Deacon. - Du med, Jess.
Tack så mycket.
- Vi borde köpa lite... - Nej.
- När börjar din spelning i kväll? - Kommer du?
- Det är en liten spelning. - Lägg av.
Jag är din morbror, bolagschef och ditt största fan, så jag kommer.
- Vad ska vi göra? Var det Gunnar? - Ja.
- Ska du glo på zucchinin? - Ja, gör det du med.
- Är det så jobbigt? - Vi försökte prata, det gick inte.
Jag vet inte vad regeln är när man ser varandra.
- Han har gått. Kan vi sluta nu? - Ja.
- Hej! - Vi verkar springa på folk här.
- Det var så länge sen. - Verkligen. Fint att se dig!
Tänk att det var så länge sen.
- Tiden går fort när man har barn. - Ja, verkligen.
- Jag ska hämta min son på fotbollen. - Önska dem lycka till.
Det är bara träning.
Men det ska jag göra. Kul att se dig.
- Hej då, Scarlett. - Hej då.
Du måste ringa henne. Sluta dölja dina känslor.
- Du gömde dig bakom en aubergine. - Zucchini.
Gunnar och jag har haft vårt, men ni fegade ur.
- Jag fegade inte ur. - Jodå.
- Tjenare. Hur är läget? - Jag såg Scarlett. Hon undvek mig.
Men hon kanske inte såg mig.
Jag borde inte jaga upp mig över det.
- Vad tycker du? - Att du har rätt.
- Att hon såg mig eller inte? - Att du är besatt.
Ni två är på olika spår nu.
Då kan man inte oroa sig för vad den andra tänker och känner hela tiden.
Ja, du har rätt.
- Har du det där giget på torsdag? - Ja. Vad då, då?
Vill du att jag ska spela med dig igen?
Jag uppskattar verkligen att du hjälpte mig häromkvällen.
Men jag måste klara mig själv.
Jag erbjöd mig inte för att jag var orolig för dig.
- Jo, det gjorde du. - Nej. Jag gjorde det för skojs skull.
- Skoj? - Ja, har du hört talas om det?
Jag har inte känt mig så fri på scen på länge.
- Kul att spela med sin bäste vän. - Avery?
- Nej, jag syftade på... - Jag bara skämtade. Ja, det var kul.
Tack.
- Vad är det? - Ingenting.
- Varför stirrar du när jag äter? - Det gör jag inte.
Jag har fått ett namn på en person. Nån som du kanske kan prata med.
- En hjärnskrynklare? - Ja. Jag vet vad du tycker om sånt.
- Så innan du blir arg på mig... - Jag är inte arg.
Jag behöver hjälp och jag har en plan.
Jaså?
Jag ska träffa Darius Enright i morgon.
- Vad är det? - Jag trodde att du menade en läkare.
- Han är läkare. - Jag menar en medicinsk sådan.
Darius har skrivit fyra bästsäljare som har översatts till över 60 språk.
- Har din läkare skrivit några böcker? - Det vet jag inte.
Jag förstår att du vill att jag söker hjälp.
Jag säger lugnt att jag tänker göra det - på mitt eget sätt.
Vad mer begär du av mig?
- Två gånger på en dag? - Ja.
- Vadan denna ära? - När jag sprang på dig tänkte jag...
...att det var ett tag sen.
Trots att det var länge sen vi sågs tänkte jag...
Jag tänkte att det kanske var ett tecken.
Jag kanske hade fel. Du och jag kanske...
Eller inte. Jag menar...
Nej, nej... Jag är bara överraskad.
- Om det inte är... - Nej, nej.
Det låter jättetrevligt.
- Det är bara det... Är du säker? - Ja.
- Vad då, då? - Jisses, det här är svårt.
- Jag kan ta det. - Jag vet inte...
Det var inte så länge sedan som du inte var redo.
Om jag inte minns fel var inte du heller redo att skynda dig in i nåt.
- Ja, det är sant. - Så jag tänkte att det var då.
Och det här är nu, så...
- Okej, visst. - Menar du det?
- Ja, vi kan... Ja. - Okej.
- Gymmet igen? - Man måste underhålla sitt konstverk.
Du är alltid antingen på väg dit eller på väg därifrån.
Det är det som är grejen med träning. Man ska göra det varje dag.
Allvarligt? Jag förstår inte hur du orkar.
Jag ska plåtas i bar överkropp nästa vecka. Det motiverar.
- Får jag följa med? - Du kan få raka min rygg.
Kul att du är tillbaka, ms Barnes.
Det är kul att sitta här och vänta...
Är Darius ledig? Jag har ont om tid.
Darius har ett hektiskt schema och reser runt mycket.
Men han bad mig att berätta för dig vad vi sysslar med här.
- Låter det bra? - Visst.
Planlagda områden som vårt finns i 29 städer världen över.
Det är likasinnade som inte tyckte att seminarierna räckte till.
Vi stöttar varandra för att vara våra bästa jag.
- Hur går det till? - Ofta är det som att bo varsomhelst.
Vi går till våra arbeten, men på kvällarna umgås vi.
Vi mediterar och lagar mat och ger mer av varandra.
Mer än vad vi trodde var möjligt.
- Hur mycket mer? - 30 procent av vår inkomst.
Och minst en dag i veckan arbetar vi.
I dag ska vi hjälpa ett byggnadsprojekt för billiga bostäder.
- Vill du göra oss sällskap? - Jag väntade mig att träffa Darius.
Jag har inte rätt kläder för det och jag har ett möte inne i stan.
Usla dåliga ursäkter, va?
- Maddie-älskling. - Jag hoppas att det finns rester.
- Vad gör du? - Jag försöker hitta en restaurang.
Bra mat, inget för tjusigt.
Ett ställe där man kan prata utan att det är för stökigt.
- Som ett dejtställe? - Nej, bara ett middagsställe.
Vem är den lyckliga damen?
Om det visar sig bli nåt säger jag det då.
Om du ger mig 40 dollar kanske jag glömmer att säga nåt till Daphne.
Det där måste vara från den där Jonah.
- Får jag inte fråga tillbaka? - Det är så förvirrande.
- Vad då? - I går hade vi jättekul ihop.
Nu svarar han inte på timmar.
Får jag se? Gör du inte för stor grej av det?
Jag sms: ade i går kväll och han svarar först nu.
Och han försöker inte hålla igång ett samtal.
- Det är viktiga signaler i ett sms. - Är det?
- Hej, familj! - Hej.
Vet du nån bra restaurang? Kanske i Germantown eller nåt?
- Så du tog mitt råd? - Nej, det gjorde jag inte.
- Jag vill bara hitta en restaurang. - Okej, suris.
- Vi pratar senare. - Jag älskar dig, gumman.
Vad var det med dig i går kväll efter spelningen?
Jag vet inte, jag bara...
Jag kände hans frånvaro.
Det måste kännas konstigt att stå på scen ensam, men det blir bättre.
Det är inte det att jag inte klarar mig utan Gunnar. Det gör jag.
Men utan honom på scen börjar jag ifrågasätta varför jag gör det här.
Jag förstår inte vad du menar.
Uppträdandet, strålkastarna och publiken var hans dröm.
Inte min. Nu när jag står ensam däruppe vet jag inte vad jag vill.
Lyssna på mig. Allt det där kanske Gunnar lockade ur dig.
- Men det är du. Det är din talang. - Tack. Men jag vet inte...
Men jag vet. Dina låtar säger något.
Förlåt, men det vore synd om de inte hade nån publik.
På tal om det har jag fått frågan om du vill vara med i ett gitarrjam.
Det kanske kan påminna dig om hur kul det är.
- Kan jag tänka på saken? - Ja, gör det, du.
Jag ska tänka på saken medan du är på dejt.
- Vad har du för erfarenhet? - Ingen.
Okej, då får du börja med nåt enkelt.
Alla de här väggarna måste isoleras innan vi kan sätta upp innerväggarna.
- Där kommer du in i bilden. Ta den. - Åh, nej.
Det här är en säkerhetsrisk. Nån kommer att skadas.
Det är ingen fara. Undvik hudkontakt med fiberglaset.
Det ger utslag.
- Jag kan inte. - Varför inte?
Jag var med om en olycka för ett år sen.
Och du har återhämtat dig väl. Du är stark när du bestämmer dig.
Men den här är lika stor som mitt huvud och det här är inte min grej.
Jag tror att det här är precis vad du behöver. Jag tittar till dig senare.
- Jag älskar dig! - Tack!
Jag älskar dig!
- Jag älskar dig! - Vem tror du att hon pratar med?
Jag tror att hon pratar med dig.
- Vem av oss pratar du med? - Dig!
Du är vacker, men du vet väl att du inte är min typ?
Men han, däremot... Han är en sådan ledsen typ.
- Han är så ensam. Snälla, ta honom! - Jag kan ta honom!
- Tack... - Såld till högstbjudande!
- Skål för er två! - Skål.
- Men ärligt talat, vad tyckte du? - Jag tyckte att ni hade lite för kul.
- Vad ska det betyda? - Att jag är avundsjuk.
- Ni hade jättekul däruppe. - Spela med oss nästa gång!
Det hade varit kul, men jag kan inte.
- Varför inte? - Har vi inte testat det redan?
Dessutom har jag ett eget band.
Ingen ber dig att ge upp det. Det kan vara ett sidoprojekt.
- Raconteurs! - Eller Highwaymen.
Juliette mår inte bra, så jag har fullt upp med Cadence. Dålig tajming.
Om du är stressad borde du lira med oss.
Kanske när du får barn och en exfru... Fru...
- Ditt barns mamma? - Ja, ja... Då kanske ni förstår.
- Okej, det är slutdiskuterat. - För den här gången.
- Går det bra? - Ser det ut om det?
- Vi har is i kylväskan. - Kan du hämta lite?
- Det finns i skåpbilen. - Ursäkta mig?
Du är här frivilligt och behandlas som alla andra.
Jag är inte som alla andra. Jag drar.
När folk ger en saker blir man svag. När de vägrar utmanas man.
Darius brukar säga det. Välgörenhet handlar inte bara om att ge -
- utan om att ta av sig offerkoftan och se sin egen kraft.
Stanna eller gå. Det är ditt val.
Förstod du någonting om algebran? Jag tänker ringa dig om det senare.
- Där är Jake. - Han är så konstig.
- Vad gör han? - Jag vet inte.
Skit samma.
- Du kom! - Hej! Jag sa ju att jag skulle komma.
Jag har svårt att få ihop att du är en kändis, men även min vän.
Är den här din? Jag är så stolt över dig.
Det är bara en studentvernissage.
- De väljer nåt från alla. - Det är ett mästerverk. Älskar den.
Mamma, det här är Scarlett. Det här är min mamma Jennifer.
- Så trevligt att träffas. - Nadi pratar jämt om dig.
När jag trodde att jag var ensam var jag inte det, för jag hade din musik.
Den hjälpte mig igenom en svår period. Jag mår mycket bättre nu.
- Det gläder mig. - Tack.
Tack.
Ett ögonblick. Strax tillbaka.
Vi måste inte äta där. Vi går nån annanstans.
Nej, det är inte det. Det är bara det...
- Du kan inte tvinga mig! - Min son har ett utbrott.
Det var tråkigt. Är allt lugnt?
Ja, det är bara... Du vet...
Bara en "Jag dör om du tvingar mig gå tillbaka till skolan"-situation.
- Det känner jag igen. - Det får man räkna med. Men...
Du tycker inte att du borde gå ut och äta i kväll?
Jag känner att med allt som pågår så kanske... Jag vet inte.
- Jag förstår. Barnen kommer först. - Ja, även när man vill strypa dem.
- Hursomhelst, jag är hemskt ledsen. - Det är ingen fara.
Vi tar det en annan gång.
- Kanske när de har fyllt arton. - Förhoppningsvis innan dess.
- Sköt om dig. - Okej, hej då.
Bra jobbat. Särskilt med en sådan knepig uppgift.
- Jag visste att du jävlades! - Jag trodde inte på dig.
- Det var osmart. - Se upp. Hon kan använda häftpistol.
- Vi ska äta middag. Gör oss sällskap. - Gärna.
"Han var trött på att leka ensam och ville leka med..."
Vem är det? Ja, det är mamma.
Hej, hjärtat. Vi läser godnattsaga.
Hej, gumman. Jag saknar dig.
- Jag älskar dig. - Vi älskar dig också.
- När kommer du hem? - Det blev sent så Bo fick åka hem.
- Var ska du sova? - De har miljoner rum här.
- Okej. - Jag har haft en jättebra dag.
De är bra människor.
Jag mår bättre än jag har gjort på evigheter, så förstör inte det här.
- Okej. Hej då. - Hej då.
- Din lunch. Har du din ryggsäck? - Ja, chefen.
Jag måste svara. Var klar om fem.
- Jag är klar. Är du klar? - Kul...
- Hej. - Hej. Så...
Jag ville bara ringa och...
...och be om ursäkt för i går.
- Vad har du att be om ursäkt för? - Det var kaos, jag hittade inte på.
Men det är det alltid.
Sanningen är att jag bara var nervös.
- Nervös? - Ja. Jag vet inte...
Allt är så uppskruvat och det är som om vi...
...går på nåt slags minfält.
Vi kan ju se det som att det bara är middag.
- Två personer som äter ihop. - Ja, det har jag nog hört talas om.
- Absolut, det är bara middag. - Bara middag.
- Då gör vi det. - Okej.
- Jag borde låtsas vara upptagen. - Ja, jag med.
Jag kan titta i min kalender om jag har en timme över nästa torsdag.
- I kväll? - Ja, i kväll blir jättebra.
Vad är det här? Sallad? Jag saknar när cafeterian fick ha onyttig mat.
Jag är strax tillbaka.
Sitt med oss om du vill.
- Ser jag ut som ett välgörenhetsbarn? - Ja, men lite konstigare.
- Tänk om våra föräldrar hade dejtat. - Jag vet...
- Tänk dig de två hålla på... - Usch, vidrigt.
- Värst var du var tjusig. - Jaså? Jag känner mig dum.
Hon kommer att uppskatta det.
Du tänker väl inte peppa mig?
- Nej, det tänker jag inte. - Bra.
- Har du tänkt mer på gitarrjammet? - Ja, mycket.
- Men jag vet inte vad det gett. - Vad tänker du?
Att musiken har gett mig en plattform att hjälpa människor.
Det vore själviskt att oroa mig för om jag har kul hela tiden eller inte.
Ingen älskar sitt jobb jämt.
Men det är inte själviskt att vilja älska det man gör.
De sa att det var informellt.
Sväng förbi om du vill. Om du inte vill, gå inte. Tänk på saken.
- Är kavajen för mycket? - Ja, lite.
Här har du, gumman. Väntar du besök?
Tjena, grabbar. Vad gör ni här?
- Lyssna nu, det här är viktigt. - Vad är det?
- Det här är ett ingripande. - Ett ingripande? Vem behöver hjälp?
- Jag? - Ja, du är alldeles för dyster.
- Vi ska ändra på det. - Dyster kan du vara själv.
Vad gör du?
- Du sa att du var bra på det? - Det är jag.
Vi blir sena. Ta honom bara.
"Ta honom"? Jag ska ingenstans.
Jo! Inga ursäkter. Du följer med!
- Vi har till och med ordnat barnvakt. - Vi har tänkt på allt.
- Kolla på kön till parken. - För sista gången: Vad gör vi här?
- Det är en överraskning. - Dåligt svar.
Man förstör överraskningen om man avslöjar den.
- Jag ska döda er. - Sluta vara så vuxen.
Men jag är ju vuxen. Du är vuxen. Vi är alla vuxna - trodde jag.
- Hej! - Tack för att du möter mig häruppe.
- Det var lite stressigt på jobbet. - Ingen fara. Jag tog en Uber.
- Ska vi? - Visst. Tack.
- Hej. Vi är här. - Sitta i baren eller vänta på bord?
- Vill du vänta? - Jag vet inte. Vad tycker du?
- Är du hungrig? - Jag skulle kunna äta. Eller vänta.
- Så... baren? - Visst, vi sätter oss i baren.
Fint. Den här vägen.
God kväll, mina damer och herrar i Basement East. Kul att ni kom.
Ms O'Connor.
Kul att du kunde komma. Musikerna går på en i taget.
- Du går upp efter Amazing Ryan. - Tack.
En spelning? Menar ni allvar?
- Vår spelning. - Va?
- Lyssnade ni inte när vi pratade? - Jo, men vi ignorerade allt du sa.
Avery, det här är Beth. Hon är en fantastisk barnvakt.
- Hej, Cadence. - Hon hade bra recensioner på Yelp.
Till slut sa jag till mig själv: "Jessie, du är 36 år."
"Om du inte har gjort karriär än kommer det aldrig att hända."
Det går inte ihop med att vara mamma.
Så det kanske är dags att testa nåt nytt.
Oj.
Så jag har läst en psykologikurs online.
Och jag tror att jag ska återvända till skolbänken.
- Och ge upp musiken? - Ja, det är det jag säger.
Jo, jag vet. Det är spännande.
Ja.
- Du, då? Skriver du musik? - Inte så mycket.
Inte så mycket som jag vill. Jag har inte tid.
- Du måste ta dig tid. Det är viktigt. - Du har rätt. Det måste jag göra.
- Är allt bra med dig? - Är allt som det ska med dig?
- Vad då, då? - Är allt bra med dig?
Ja, men det känns som om du inte är här.
Jag är här. Jag känner mig lite...
- ...förlägen nu när du säger så. - Jaha, så det är mitt fel?
Nej, men du kanske känner dig lite konstig och tror att jag gör det.
Så jag projicerar?
- Det ordet skulle jag inte använda. - Inte?
Men jag går ingen psykologikurs. Jag bara skämtar.
Jag visste att här skulle hända. Att vår vänskap skulle sabbas.
Inte alls. Vår vänskap är bra.
Den är långt ifrån bra.
Då hade du gett mig skit för att jag har slutat sjunga.
Du skulle säga att dina barn distraherar dig, men du älskar dem.
- Vi skulle prata och inte försöka. - Förlåt. Jag har...
Jag har sett fram emot det här mycket.
Nu när jag sitter här och du sitter där...
Jag kanske är lite överväldigad.
- Jag är väldigt överväldigad. - Är du?
Men det var du som sa att det bara var middag.
Ja, det sa jag. Men jag antar att jag hade fel.
Ibland är inte middag bara middag. Jag är ledsen.
Tack.
Så ska vi återgå till att bara vara vänner?
Okej, visst.
- En snabb fråga: Vad ska vi spela? - Det är en bra fråga.
- Kan ni "Something More than Free"? - Nej.
- Vad sägs om "Whiskey and You"? - Den kan inte jag.
- Jag vet. - Mina damer och herrar.
De har upplyst mig om att de inte har nåt namn.
Men ni kanske känner igen dem ändå.
Så en applåd för Gunnar Scott -
- Will Lexington och Avery Barkley!
Vilken klen applåd. Kom igen!
Vi är inte riktigt varma i kläderna än, så vi håller oss till hitlåtar.
Såg du?
- Det var... - Ett roligt, misslyckat experiment.
- Man vet inte förrän man har testat. - Ja, det har du rätt i.
- Okej, god natt. - God natt.
Det finns kaffe.
- Vill du ha lite pannkakor? - Pannkakor, ja.
- Vi är inte 20 längre. - Jag klarar av en sån kväll per år.
Jag tänkte en gång i veckan.
- Vad menar du? - Erkänn, Ave. Du hade kul.
- Okej, jag hade kul. - Då borde vi satsa på det här.
Du såg publikens reaktioner. Vi måste.
- Menar du nåt slags superband? - Vi gör musik och har kul.
Det är sånt vi gör. Vi är ett band. Vi delar allt.
Ja? Kom in.
Jag tänkte bara säga hej.
Jag är ledsen att vi inte hann umgås så mycket.
- Men det kanske var lärorikt. - Hur då?
Undvika omedelbar tillfredställelse och lära sig att hantera besvikelse.
- Jag gillar inte att manipuleras. - Det förstår jag.
Känner du att du kanske har lärt dig något?
- Kände du dig närvarande? I kontroll? - Ja, det gjorde jag.
- Så vad återvänder du till? - Min familj och min karriär.
Folk som står nära dig tjänar på att du förblir som du är.
- Vad ska det betyda? - Att det finns en dynamik.
Du har ett behov att dominera och de runt dig är nöjda med att knäböja.
- Jag måste inte bete mig så. - Nej.
Men det är svårt att bryta gamla vanor i gamla miljöer.
- Borde jag inte åka hem? - Du bör vara uppmärksam.
Faller jag tillbaka i gamla mönster? Är jag verkligen lycklig här och nu?
Det är allt.
Hej.
Om du inte vill prata kan jag fortsätta handla eller...
Det var länge sen. Det känns konstigt.
Det var länge sen som jag inte hade koll på dig.
Du får börja. Vad händer?
Jag har spelat med killarna lite, Will och Avery.
- Jaså? - Jag vet inte om det blir nåt, men...
Det låter jättebra. Det gläder mig att du har hittat nåt som passar dig.
- Du, då? Har du spelat nåt? - Litegrann.
Jag funderar på att ta en paus från allt.
- Vad är det? - Ingenting. Det är bara...
Du har den vackraste röst jag har hört. Trist om du inte skulle sjunga.
Det började kännas som en plikt.
Nåt jag måste göra för att hjälpa folk som Nadine. Minns du henne?
Jag fick en insikt om att det inte bara var min musik som hjälpte folk.
Det var jag och saker som jag bestämde mig för att göra.
En person kan säga att en låt förändrade deras liv -
- medan tusen andra byter radiostation.
Jag vill göra något mer konkret och få lite skit under naglarna.
- Då är jag glad för din skull också. - Tack.
- Det var fint att se dig. - Detsamma.
- Okej, gör bra ifrån dig på provet. - Pressa mig inte.
- Jag älskar dig. - God morgon.
- Det var länge sen. - Ja, verkligen.
- Hej. Hur känns det inför algebran? - Bra, tack.
- Vi får höras. - Absolut. Nu tutar de på mig.
- Du stoppar upp trafiken, miss. - Vi ses.
- Lycka till, gumman. - Visst...
JESSIE CAINE: VAD HAR VI GJORT?
Förlåt.
Du är hemma. Hur gick det?
Text. Maja Falk www.sdimedia.com